CITITORUL
Traducere și adaptare Polux
Nu m-ai trezit.
Dormeai.
M-ai lăsat să dorm deoarece nu suporți să iei micul dejun cu mine.
Ți-am fiert un ou. Vezi ?
Puțin probabil să-ți fi fiert un ou dacă n-aș fi vrut să te văd.
Ceai sau cafea ?
A stat vreodată vreo femeie destul de mult ca să vadă ce naiba zace în mintea ta ?
Ce faci deseară ?
Mă întâlnesc cu fiica mea.
Fata ta ? Nu prea vorbești despre ea.
Chiar așa ? E plecată în străinătate de un an.
Ai zis că vrei ceai ?
Plec. Distracție plăcută cu fiica ta.
Biletul, vă rog !
Hei, tu !
Puștiule. Ridică-te.
E în regulă.
Unde locuiești ?
Aici. O să fiu bine de acum. Mulțumesc.
La revedere !
Ai grijă de tine.
Mă îngrijorează. Arată groaznic.
- Băiatul a zis că n-are nevoie de doctor. - Ba da.
N-am nevoie de doctor.
- Bine atunci. - Peter.
N-o să ne certăm în legătură cu asta.
Mai spune-mi o dată, câți ani ai acum ?
Michael are cincisprezece.
E scarlatină.
O să stea la pat câteva luni. Cel puțin.
Izolare completă.
Emily, ieși afară. E contagios.
Emily !
Cum te mai simți ?
Mai bine.
Apropo, am vrut să-ți spun că în ziua când m-am îmbolnăvit...
O femeie m-a ajutat.
Te-a ajutat ?
Da. M-a adus acasă.
Ai adresa ei ?
- Bună ziua ! - Da ?
Ți-am adus florile astea. Ca să-ți mulțumesc.
Pune-le acolo.
Aș fi venit mai devreme, însă am zăcut trei luni la pat.
Te simți mai bine acum ?
Da. Mulțumesc.
Așa firav ai fost întotdeauna ?
Nu. N-am mai fost bolnav niciodată.
E incredibil de plictisitor. N-ai nimic de făcut.
N-am putut nici măcar să citesc de plictiseală.
Ei bine, mulțumesc încă o dată.
Stai. Merg cu tine. Trebuie să plec la lucru.
Așteaptă-mă pe hol până mă schimb.
Mai sunt două găleți jos.
Poți să le umpli și să le aduci sus.
Arăți caraghios, uită-te la tine, puștiule.
Nu poți să pleci acasă în halul ăsta.
Dă-ți jos hainele, și treci și fă-ți baie.
Ce, faci baie îmbrăcat în pantaloni de obicei ?
Stai liniștit că nu mă uit.
Îți aduc un prosop.
Așa deci. De asta te-ai întors.
Ești incredibil de frumoasă.
Despre ce tot vorbești.
M-ai prins, puștiule.
Încet !
Ai supărat-o pe maică-ta.
De câte ori o să mai zici ? Am spus că-mi pare rău.
Ai speriat-o.
Nu-i numai vina mea, m-am rătăcit, asta-i tot.
De asta am întârziat.
Pot să mai iau ?
Cum poate cineva să se rătăcească în propriul său oraș ?
Am vrut să merg spre castel și am ajuns la terenul sportiv.
Sunt în direcții opuse.
Nu e treaba ta.
Minte.
Nu minte. Michael nu minte niciodată.
Tată, m-am hotărât să mă întorc la școală de mâine.
Doctorul zicea că mai ai nevoie de încă trei săptămâni.
Ei, o să merg.
Peter ?
E bine așa ?
Da.
Nu așa repede.
E în regulă.
Fă-o din nou.
Care-i numele tău ?
Poftim ?
Numele tău.
De ce vrei să știi ?
Am fost aici de trei ori.
Vreau să-ți știu numele. Ce-i rău în asta ?
Nimic, puștiule. Nu-i nimic rău în asta.
Este Hanna.
Ești atât de bănuitoare.
Și al tău, care e, puștiule ?
Michael.
Michael. Deci, sunt cu un Michael.
Hanna.
Noțiunea secretului este o temă centrală în literatura vestică.
Puteți spune că întreaga idee a caracterizării
în ficțiune e definită de oameni,
ce păstrează informații specifice, care pentru motive variate,
uneori perverse, alteori nobile,
sunt foarte hotărâți să nu le dezvăluie.
Nu mi-ai spus niciodată ce anume studiezi.
Studii ?
La școală.
Înveți alte limbi ?
Da.
Ce limbi ?
Latină.
Spune ceva în latină.
Unde vă grăbiți proștilor ? De ce ridicați săbiile iară ?
Este Horațiu.
Este minunat.
Vrei și ceva în greacă ?
Unii ar zice că o ceată de călăreți, alta de infanteriști și alta de vase,
ar fi cel mai frumos lucru de pe pământul negru. Eu zic că este ceea ce iubești.
Minunat.
Cum poți să zici asta ?
Cum poți ști atunci când n-ai nicio idee de ce anume înseamnă ?
Ce anume studiezi în germană ?
O piesă de teatru.
De un scriitor pe nume Gotthold Ephraim Lessing.
Probabil c-ai auzit de el ?
Piesa se numește Emilia Galotti.
Poftim. Poți s-o citești.
Aș prefera să te ascult pe tine.
Bine...
Actul Unu. Scena Unu.
Decorul, una din camerele prințului.
Prințul...
Nu sunt foarte bun.
Continuă.
Plângeri, nimic altceva decât plângeri.
Pentru numele Domnului, e ceva în viață ce merge ?
Imaginează-ți că oamenii chiar ne invidiază."
Ești bun la asta, nu-i așa ?
Bun la ce ?
La citit.
Ce e așa de amuzant ?
Nu m-am gândit că sunt bun la ceva.
Ce faci ? Ce-a fost asta ?
De ce te-ai comportat ca și cum nu m-ai fi cunoscut ?
Tu n-ai vrut să mă cunoști.
Puteai să vezi că eram în primul vagon.
Așa că, de ce te-ai dus să stai în al doilea ?
De ce crezi c-am făcut-o ?
De ce naiba crezi c-am fost acolo ?
De unde naiba să știu.
Am lucrat, vreau să-mi fac o baie și să stau singură.
Vrei, te rog să pleci.
N-am vrut să te supăr.
N-ai tu puterea de-a mă supăra.
Nu-ți pasă destul ca să mă superi.
Nu știu ce să zic.
N-am mai fost niciodată cu o femeie.
Suntem împreună de patru săptămâni,
și nu mai pot trăi fără tine.
Nu pot.
Numai gândul mă omoară.
Am stat în vagonul doi deoarece am crezut că s-ar putea să mă săruți.
Puștiule, te-ai gândit c-am putea face dragoste într-un tramvai ?
E adevărat ce ai zis ? Că asta nu contează pentru tine ?
Mă ierți ?
Mă iubești ?
Nu ai o carte ?
Păi, am. Am luat ceva cu mine de dimineață.
Ce este ?
E o altă piesă. Scrisă de Homer.
Este tema mea.
Schimbăm ordinea în care facem lucrurile.
Citește-mi mai întâi, puștiule. Facem dragoste după.
Odiseea de Homer.
Ce este o odisee ?
Este o călătorie. A pornit într-o călătorie.
O, muză, cântă-mi mie pe bărbatul Viteaz și iscusit, care-ntr-o vreme,
Când el cu măiestria lui făcuse pustiu din ziduri sfinte de la Troia.
Vino aici !
Îi duse mâna la buze.
Era moartă.
Căzută cu totul, nu mai avea nicio singură nevoie.
Tot umblând, am dat de o poieniță mare cât un iatac și împresurată de liane,
în mijlocul ei dormea un om. Dumnezeule! Era bunul meu Jim !
Când tu ai ieșit din apă, mi-am zis c-o să te ajung poate pe mal,
fără să te strig, da' când am văzut casa aia, am mers mai încet.
"Lady Chatterley i-a simțit goliciunea cum o pătrunde.
Pentru o clipă, el era încă în ea..."
Dezgustător.
De unde ai asta ?
Am împrumutat-o de la cineva de la școală.
Ar trebui să-ți fie rușine.
Continuă.
Caracatițe bășicate și uragan tunător. Este apă.
Și la ce naiba te așteptai să fie ?
Whisky.
Whisky! Mii de tunete, whisky.
Whisky? Haide, căpitane, nu poți fi serios.
Gata puștiule, e destul pentru astăzi.
Mă întrebam, dacă n-ai putea să-ți iei câteva zile libere ?
Poate c-am putea merge într-o excursie.
Ce fel de excursie ?
Îmi place să merg cu bicicleta. Doar două zile.
Am un ghid de călătorie. Am pregătit un traseu.
Uite, ce părere ai ?
Cred că-ți place să faci planuri, nu-i așa ?
"Nu mi-e teamă, nu mi-e teamă de nimic.
Cu cât sufăr mai mult, cu atât iubesc mai mult...
"Pericolul doar îmi hrănește dragostea,
o intensifică, îi dă savoare.
Voi fi singurul înger de care ai nevoie.
O să părăsești viața chiar mai frumos decât ai pătruns în ea.
Raiul te va primi înapoi se va uita la tine și va zice:
"Un singur lucru poate face un suflet întreg,
și acel lucru este dragostea."
Știți ce vreți să luați ?
Ce vrei ?
Comandă tu. Eu o să iau ce iei și tu.
Sunt cârnați, cârnați sau cârnați. Dă-mi-o, haide, dă-o încoace.
- Mulțumesc ! - Mulțumesc !
Sper că mama ta a fost mulțumită.
Mulțumesc. I-a plăcut mâncarea foarte mult.
Uite, hai să-ți arăt unde mergem.
E în regulă, puștiule. Nu vreau să știu.
Ce faci ?
Scriu o poezie. Despre tine.
Pot s-o aud ?
Nu e gata. O să ți-o citesc cândva.
- Bună dimineața, Henric. - Bună dimineața, dle Berg.
- Sunteți la sala 306. - Mulțumesc.
Te simți bine, Michael?
Mi-e bine.
Mai bine te-ai grăbi. Știi cum este.
- Ne vedem mai târziu. - Noroc !
Vă rog, să vă ridicați !
Vă rog să luați loc.
Acuzații, vă rog.
Bună dimineața, doamnelor.
Domnilor, vă rog să-i întâmpinați cum se cuvine pe noii voștri colegi,
tratați-i cu amabilitate, vă rog.
- Bună. - Eu sunt Sophie.
Eu sunt Michael.
Odiseea. Luați-vă cărțile.
Toată lumea crede că subiectul lui Homer este întoarcerea acasă.
De fapt, Odiseea este o carte despre o călătorie.
Casa e locul la care visezi...
Berg, nu vreau să te deranjez,
dar se presupune că îl studiem pe Homer și nu pe Sophia.
Este minunat, nu-i așa ?
Minunat. O să fie o vară grozavă.
De ce pleci așa devreme ?
Întotdeauna pleacă devreme.
Ai ceva de făcut ?
Ne vedem mâine.
Îmi pare rău c-am întârziat.
Am fost reținut la școală.
Am o carte nouă.
Doamna cu cățelul. De Anton Cehov.
"Se zvonea că-i o prezență nouă la promenadă, o doamnă cu un cățeluș."
Schmitz, o clipă. Avem vești bune pentru tine.
Munca ta e de calitate, o să te promovăm. Vei lucra cu mine în birou.
Ai fost promovată. Felicitări.
Haide, Michael, plecăm.
Haide, e o surpriză. Pentru ziua ta de naștere.
Îmi pare rău. Serios.
Ne-am gândit c-o să-ți placă.
I-am promis cuiva c-o să fac altceva.
Michael, te rog.
- Puștiule, puștiule. - Ce mai e acum ?
Oprește.
Ce mai e și acum ?
Nimic.
Niciodată nu întrebi,
niciodată nu te obosești să mă întrebi cum mă simt.
Niciodată nu zici.
Se întâmplă să fie ziua mea de naștere.
E ziua mea, asta-i tot. De fapt, nici nu m-ai întrebat vreodată când este.
Uite, dacă vrei să ne certăm, puștiule...
Nu, nu vreau ceartă. Ce probleme ai ?
Care-i treaba cu tine ?
E întotdeauna așa cum vrei tu.
Totul. Facem ceea ce vrei tu.
Întotdeauna e vorba de ceea ce vrei tu. Prietenii mei mi-au pregătit o petrecere !
Atunci, de ce mai ești aici ? Du-te înapoi la petrecerea ta.
Asta-i ceea ce vrei ?
Și întotdeauna, eu sunt cel ce trebuie să-și ceară scuze.
Nu trebuie să-ți ceri scuze. Nimeni nu trebuie s-o facă.
Război și pace, puștiule.
Acum trebuie să te întorci la prietenii tăi.
Michael. Te simți bine ?
El este.
Dă-i băiatului ceva să mănânce.
Cred că, cu toții știam, c-o să te întorci la noi până la urmă.
Domnule Berg. Este ora opt. Fata dumneavoastră.
Mulțumesc.
Julia.
N-am vrut să te fac să aștepți.
Bine ai revenit.
Deci, ce o să faci ?
Nu știu. Sunt fericită c-am revenit în Berlin, cred.
Ți-ai văzut mama ?
Am vrut să scap. Nu e nimic mai mult.
A fost Parisul, însă ar fi putut fi oriunde.
Departe de părinții tăi ?
Sunt conștient c-am fost dificil. N-am fost întotdeauna deschis față de tine.
Nu sunt deschis față de nimeni.
Știam că ești rezervat.
Am presupus tot timpul că e din vina mea.
Julia. Cât de mult greșești ?
O să te văd foarte curând.
- Noapte bună, tată. - Noapte bună, Julia.
Aceia dintre voi care sunteți în grupul special a seminarului referitor
la Sistemul Legal al celui de-al Treilea Reich, vă rog să rămâneți în această cameră.
Profesorul Rohl va fi aici într-o clipă.
Deci, se pare că suntem un grup chiar mic.
Un grup mic și unul select.
Evident, acesta va fi un seminar unic.
O să începem cu o listă de cărți de citit, domnilor.
Karl Jaspers,
Și doamnelor.
Problema Vinei Germane...
Deci, aici erai.
Da, intră.
Îți iei munca în serios.
Nu prea știu.
Ești mai curând un băiat serios.
Așa am fost educat.
Dar tu ? Ești serioasă ?
Ești sigur că vrei să lucrezi la noapte ?
Ei bine, da. Dar nu voi lucra în fiecare noapte.
Ne vedem mâine.
Ai nevoie de o mână de ajutor ?
Ce-i cu toată poliția asta ?
Sunt îngrijorați cu demonstranții.
Pentru sau împotrivă ?
Și unii și alții.
Oho ! E ca la circ.
Toții fotografii sunt rugați să plece acum.
Curtea și-a început lucrările. Vă rog să luați loc.
Primul lucru pe care o să-l fac
este să ascult moțiunea fiecărui avocat al acuzaților.
Vor pleda că nu este nici un motiv de a-i ține în închisoare pe acuzați,
până când nu se va lua o decizie în procesul ce va urma.
Am de gând să urmăresc aceste cazuri unul câte unul.
- Vrei un stilou ? - Am un stilou.
Hanna Schmitz.
Numele tău este Hanna Schmitz ?
Da.
Poți să vorbești mai tare, te rog ?
Numele meu este Hanna Schmitz.
Mulțumesc. Te-ai născut în 21 octombrie 1922 ?
Da.
La Hermannstadt. Și acum ai 43 de ani ?
Da.
Ai intrat în SS în 1943 ?
Da.
Ce motiv ai avut ca să intri în organizație ?
Lucrai la uzinele Siemens pe vremea aceea ?
Da.
Tocmai ce ți se oferise o promovare. De ce ai preferat să intri în SS ?
Obiecție !
O să pun întrebarea altfel.
Încerc să stabilesc dacă a intrat în SS de bunăvoie.
Nesilită de nimeni.
Auzisem că au posturi libere.
Continuă.
Lucram la Siemens atunci când am auzit că SS recrutează.
Știai ce fel de muncă se așteaptă să faci ?
Căutau gardieni. M-am înscris pentru slujbă.
Și ai lucrat mai întâi la Auschwitz ?
Da.
Până în 1944. După aceea ai fost mutată la un mic lagăr de lângă Cracovia ?
Da.
- Te simți bine ? - Da.
Atunci, ai ajutat la mutarea prizonierilor spre vest
în iarna lui 1944 în așa numitele marșuri ale morții ?
Deci, ce părere ai ?
Nu știu. N-a fost exact cum m-am așteptat.
Nu a fost ? În ce fel ? La ce te așteptai ?
Am crezut că va fi captivant.
Captivant ?
De ce ? De ce ai crezut că ar fi captivant ?
Deoarece era vorba de justiție.
Societatea crede că acționează prin ceva numit moralitate.
Nu e adevărat. Acționează prin ceva numit lege.
Nu ești vinovat de nimic doar pentru că ai lucrat în Auschwitz.
Opt mii de oameni au lucrat la Auschwitz.
Exact 19 au fost condamnați, și numai șase pentru crimă.
Ca să dovedești crima trebuie să dovedești intenția. Așa e legea.
Rețineți, întrebarea nu-i niciodată "A fost greșit ?" ci "A fost legal ?"
Și nu după legea noastră, nu,
ci după legea acelor vremuri.
Dar, asta nu-i...
Ce ?
Meschină ?
Da. Legea este meschină.
Pe de altă parte, bănuiesc oameni ce au ucis alți oameni
chiar dacă începeau să fie conștienți că asta e greșit.
Domnișoară Schmitz, ești familiarizată cu această carte...
Da...
Părți din ea au fost deja citite în tribunal.
Este despre un supraviețuitor, un prizonier ce-a supraviețuit, Ilana Mather...
A fost în lagăr, nu-i așa, când era mică ?
- Era împreună cu mama ei. - Da.
În carte, ea descrie un proces de selecție.
La sfârșitul lunii de muncă, în fiecare lună, șaizeci de deținuți erau selectați.
Erau aleși pentru a fi trimiși de la lagărul satelit înapoi la Auschwitz.
Este adevărat, nu-i așa ?
Da, așa este.
Și până acum, fiecare dintre colegii tăi acuzați
au negat că ar fi făcut parte din acel proces.
Acum o să te întreb pe tine.
Ai făcut parte ?
Da.
Deci, ai ajutat la selecție ?
Da.
Recunoști asta ?
Atunci spune-mi, cum avea loc acea selectare ?
Erau șase gardieni, așa că am decis să alegem fiecare câte zece oameni.
Așa făceam, în fiecare lună. Cu toții alegeam zece.
Spui că acești colegi acuzați au luat parte la procesul acela ?
Toți am făcut.
Cu toate că au negat asta ?
Vrei să spui că "noi am făcut"
este mai ușor decât "eu am făcut", nu-i așa dră Schmitz.
Nu.
Nu ți-ai dat seama că le trimiteați pe femeile acelea la moarte ?
Da, dar existau nou veniți, femei noi soseau tot timpul.
Așa că, desigur trebuia să le îndepărtăm pe cele mai vechi ca să le facem loc celor noi.
Nu sunt sigur că înțelegi...
Nu-i puteam ține pe toți. Nu erau suficiente locuri.
Nu, ceea ce vreau să zic, lasă-mă să reformulez:
ca să faceți loc, alegeați femei și le spuneați
"Tu, tu și tu trebuie să fiți trimise înapoi ca să fiți ucise."
Și dumneavoastră ce ați fi făcut ?
Deci, n-ar fi trebuit să demisionez de la Siemens?
Dnă. Mather, sunt gata pentru dumneata acum.
- Unde-i Michael ? - Nu știu.
În cartea dvs ați descris procesul de selecție...
Da. Erai obligat să muncești și pe urmă,
când nu le mai erai de niciun folos,
te trimeteau înapoi la Auschwitz pentru a fi ucis.
Sunt aici oamenii care făceau selecția aceea ?
Da.
Vă rog să-i identificați.
Puteți să-i arătați ?
Ea. Și ea.
Și ea. Și ea.
Mulțumesc. Vă rog să continuați.
Fiecare gardian ar fi ales un anumit număr de femei.
Hanna Schmitz alegea diferit.
În ce fel, diferit ?
Avea favorite. Fete, cele mai tinere.
Cu toate am remarcat, le dădea mâncare și un loc să doarmă.
Seara, le cerea să stea cu ea.
Cu toate am crezut, vă puteți imagina ce am crezut.
După care am aflat că le punea pe fetele acelea să-i citească.
Îi citeau ei.
La început am crezut că gardiana asta e mult mai sensibilă,
mult mai umană, mai drăguță.
Deseori le alegea pe cele mai slabe, mai bolnăvicioase, le alegea,
părea ca și cum le-ar fi protejat.
Dar, după aceea le expedia rapid.
Este asta bunătate ?
Aș vrea să trecem acum la marș.
După câte am înțeles, dvs și fiica dvs mărșăluiați de câteva luni.
Da. Era în iarna anului 1944.
Lagărul nostru se închisese, ni se spusese că trebuie să plecăm.
Însă planul se tot schimba în fiecare zi.
Femeile mureau în jurul nostru prin zăpadă.
Jumătate dintre noi au murit în timpul acelui marș.
Fiica mea spune în carte, mai puțin un marș al morții cât mai curând un galop al morții.
Vă rog să ne povestiți despre noaptea de la biserică.
În noaptea aia am crezut că suntem norocoase deoarece aveam un acoperiș deasupra capului.
Continuați.
Am ajuns într-un sat, și ca de obicei, gardienele au ales cele mai bune case,
au ales casa preotului. Însă ne-au lăsat să dormim în biserică.
A avut loc un bombardament. În mijlocul nopții.
Biserica a fost lovită.
La început nu ne-am dat seama de foc, era în clopotniță.
După care am văzut grinzile în flăcări,
care au început să se zdrobească de podea.
Toată lumea a dat năvală înspre uși.
Însă ușile erau încuiate pe dinafară.
Biserica era incendiată ? Și nimeni n-a venit să deschidă ușile ?
Este adevărat ?
Nimeni.
Chiar dacă ardeați de vii acolo ?
Câți oameni au fost uciși ?
Toată lumea.
Însă voi ați supraviețuit.
Mulțumesc !
Vreau să vă mulțumesc că ați venit în țara asta,
astăzi, pentru a depune mărturie.
Nu știu. Nu mai știu ce anume facem.
Chiar nu știi ?
Tot ne spuneți să gândim ca niște avocați, însă aici e ceva dezgustător.
Cum așa ?
Asta nu li s-a întâmplat germanilor.
Au pățit-o evreii.
Ce încercăm să facem ?
Încercăm să înțelegem.
Șase femei au încuiat 300 de evreice într-o închisoare, și le-au lăsat să ardă.
Ce este de înțeles ?
Spune-mi, te întreb, ce anume e de înțeles ?
Am pornit crezând în acest proces, m-am gândit că este grozav,
acum cred că-i doar o diversiune.
Da ? O diversiune de la ce ?
Alegi șase femei, le trimiți în judecată și zici,
Ele au fost cele rele, ele au fost cele vinovate.
Deoarece una dintre victime s-a întâmplat să scrie o carte !
De aceea ele sunt în proces și nimeni altcineva.
Știți câte lagăre existau în Europa ?
Oamenii vorbesc la nesfârșit despre cât de multe știe oricine.
"Cine știa ?" "Ce știau ei ?"
Toată lumea știa. Părinții noștri, profesorii noștri.
Nu asta e întrebarea.
Întrebarea este "Cum ați permis să se întâmple așa ceva ?"
Sau și mai bine,
"De ce nu v-ați sinucis atunci când ați aflat ?"
Mii. Atât de multe.
Existau mii de lagăre. Toată lumea știa.
Uită-te la femeia aceea...
Ce femeie ?
Femeia la care te holbezi tot timpul.
Îmi pare rău, dar așa e.
Nu știu la ce femeie te referi.
Știi ce-aș face eu ?
Aș lua o armă în mână, și-aș împușca-o eu însumi.
I-aș împușca pe toți.
De ce nu ai descuiat ușile ?
V-am întrebat pe toate și n-am primit niciun răspuns.
Două dintre victime se află în sala asta. Merită un răspuns.
Poftim, acesta e raportul SS. Aveți câte o copie.
Acesta este raportul ce-a fost scris,
aprobat și semnat de toate imediat după.
În raportul scris, toată lumea pretinde că nici măcar n-ați știut
despre foc până când lucrurile se sfârșiseră deja.
Însă, asta nu-i adevărat, nu-i așa ?
Deci ? Nu este adevărat.
Nu înțeleg ce anume întrebați.
Primul lucru pe care-l întreb este, de ce nu ați descuiat ușile ?
Este evident. Pentru un motiv evident.
N-am putut.
De ce ? De ce nu ați putut ?
Eram gardiene. Slujba noastră era să-i păzim pe prizonieri.
Nu puteam să-i lăsăm să scape pur și simplu.
Înțeleg. Și dacă-ar fi evadat, atunci ați fi fost învinuite,
ați fi fost acuzate, poate chiar executate ?
- Nu. - Atunci ?
Dacă am fi deschis ușile, atunci s-ar fi produs haos.
Cum am fi putut să refacem ordinea ?
S-a petrecut atât de repede. Ningea.
Bombele Tot satul era în flăcări.
Și atunci s-au auzit țipetele.
Era din ce în ce mai rău.
Și dacă s-ar fi îmbulzit toate afară, nu le puteam lăsa să evadeze.
Nu puteam. Eram răspunzătoare pentru ele.
Deci, știați ce se petrecea ?
Știați ? Ați făcut o alegere.
Le-ați lăsat să moară, decât să riscați să le lăsați să evadeze.
Celelalte acuzate au făcut o declarație împotriva dvs.
Cunoașteți această declarație ?
Spun că erați la comandă.
Nu este adevărat. Am fost doar una dintre gardiene.
Ea era la comandă.
Bineînțeles că a fost.
- Tu ai scris raportul ? - Nu.
Nu. Am discutat împreună ce să zicem. Am scris totul împreună.
Ea l-a scris ! Ea a scris raportul.
Ea era la comandă.
Este adevărat ?
Nu. Și nu am scris raportul.
Are importanță cine l-a scris ?
Ea l-a scris !
Am nevoie de o mostră a scrisului dvs de mână.
Scrisul meu de mână ?
Da. Trebuie să stabilesc cine a scris raportul.
Îmi pare rău, însă nu văd cum poate fi asta relevant.
Au trecut aproape douăzeci de ani.
Să-i dea cineva o foaie de hârtie.
Avocatul este invitat la tribună.
Chiar aveți de gând să comparați scrisul de acum douăzeci de ani, cu scrisul de astăzi ?
Avocatul este invitat la tribună.
Mai bine te ascult pe tine.
Nu este nevoie.
Eu am scris raportul.
Liniște, vă rog.
Liniște !
Ai absentat de la seminarii.
Am o informație.
Cu privire la una dintre acuzate.
Ceva ce n-au permis.
Ce informație ?
Nu ai nevoie de mine să-ți spun.
Este foarte clar că ai obligația morală de a face cunoscut asta tribunalului.
Se întâmplă ca această informație să fie în favoarea uneia dintre acuzate.
S-ar putea s-o ajute în cazul ei.
Ar putea influența rezultatul, cu siguranță sentința.
Și ?
Este o problemă.
Chiar acuzata este hotărâtă să țină informația aceasta secretă.
- O secundă, vă rog. - Scuze.
Ce motive are ?
Pentru că-i este rușine.
Rușine ? Rușine de ce ?
Ai vorbit cu ea ?
Bineînțeles că nu.
De ce, bineînțeles că nu ?
Nu pot. Nu pot să fac asta.
Nu pot să vorbesc cu ea.
Ceea ce simțim nu este important. Este absolut neimportant.
Singura întrebare este ce să facem.
Dacă oameni ca tine n-au învățat din ceea ce li s-a întâmplat oamenilor ca mine,
atunci ce naiba sens mai are orice ?
Schmitz. Ai un vizitator.
Michael Berg.
A expirat timpul.
Ai de gând să intri ?
Nu te grăbi.
Ce este ?
Unde pleci ?
Îmi pare rău. Trebuie să dorm singur.
Nazi ! Nazi !
Curtea îi găsește vinovați pe acuzații, Rita Beckhart,
Karolina Steinhof, Regina Kreutz, Angela Zieber, Andrea Luhmann
de complicitate și încurajare la omor în trei sute de cazuri.
Curtea o găsește pe acuzata Hanna Schmitz vinovată,
de crimă în trei sute de cazuri.
Sentințele curții în cazul acuzatelor sunt următoarele.
Rita Beckhart, Karolina Steinhof, Regina Kreutz,
Angela Zieber și Andrea Luhmann,
fiecare veți ispăși o pedeapsă cu închisoarea de 4 ani și 3 luni.
Hanna Schmitz, în lumina celor recunoscute de dvs și a rolului dvs special,
intrați într-o categorie diferită.
Sentința curții pentru acuzata Schmitz este închisoarea pe viață.
Unde mergem ?
Ți-am zis că-ți spun când ajungem acolo. Mi-ai spus că-ți plac surprizele.
Îmi plac surprizele.
A crescut, nu-i așa ?
Nu știu. A trecut atâta vreme de când am văzut-o, Michael,
cum aș putea spune ?
E vina mea. N-ar fi trebuit să venim neanunțați.
Tati o să locuiască în propria sa casă.
Mamă, mi-e teamă că am vești proaste.
Julia știe.
I-am spus deja.
Gertrud și cu mine divorțăm.
N-ai venit la înmormântarea tatălui, dar vii acum cu asta?
Știi, nu mi-e prea ușor să vizitez orașul ăsta.
Ai fost chiar așa de nefericit ?
Nu asta am zis. Nu la asta m-am referit.
Și atunci ?
Nu trebuie să-ți faci griji cu Gertrud.
O să am grijă de ea.
Și oricum, să recunoaștem, e deja procurator, câștigă mai mult decât mine.
Michael, nu sunt îngrijorată de Gertrud.
Sunt îngrijorată de tine.
O, muză, cântă-mi mie pe bărbatul
Viteaz și iscusit, care-ntr-o vreme,
Când el cu măiestria lui,
Făcuse pustiu
Din ziduri sfinte de la Troia..
215. Poșta.
217. Poșta.
220. Poșta.
121966215.
Deschide-o !
Test. Test. 1-2-3. Test. Test.
Odiseea de Homer.
O, muză, cântă-mi mie pe bărbatul
Viteaz și iscusit, care-ntr-o vreme,
Când el cu măiestria lui,
Făcuse pustiu din ziduri sfinte de la Troia
Doamna cu cățelul mic, de Anton Cehov.
Se zvonea că-i o prezență nouă la promenadă,
o doamnă cu un cățeluș.
Vreau să împrumut o carte.
Ce carte ?
Aveți "Doamna cu cățelul mic" ?
Cum vă numiți ?
Hanna Schmitz.
Doamna cu cățelul mic,
Unu, doi, trei, patru, cinci, șase.
Doamna cu cățelul mic...
The, the, the...
Mulțumesc pentru cele mai recente, puștiule. Chiar mi-au plăcut.
- Nicio scrisoare ? - Niciuna. Semnează.
Te rog să-mi trimiți mai multe romantice, mai puține de aventuri.
Cred că Schiller are nevoie de o femeie.
Mi-ai primit scrisorile ? Scrie-mi puștiule.
Sunteți Michael Berg ?
Da.
Mulțumesc că m-ați sunat.
Ați primit scrisoarea mea ?
O am aici.
Așa cum ziceam, Hanna Schmitz o să fie eliberată în curând.
Hanna a stat în închisoare aproape 20 de ani.
Nu are nicio familie.
Nu are niciun prieten.
Sunteți singura ei legătură. Și mi s-a spus că n-o vizitați.
Nu. N-o fac.
Când va ieși, o să aibă nevoie de-o slujbă.
Va trebui să locuiască undeva.
Nu vă puteți cât de înspăimântătoare îi va pare lumea modernă.
Nu pot să mai cer asta nimănui altcuiva. Dacă nu vă asumați răspunderea pentru ea,
atunci Hanna nu mai are niciun viitor.
E amabil din partea dvs. Mulțumesc că mi-ați spus.
- Sunteți Michael Berg ? - Da.
Louisa Brenner. Vă așteptam mai devreme.
Ar trebui să vă avertizez. De multă vreme Hanna s-a ținut singură.
A fost foarte hotărâtă. În ultimii anii s-a schimbat.
S-a relaxat.
Vă duc la popotă, direct. Tocmai ce-au terminat prânzul.
Masa patru.
Ai îmbătrânit, puștiule.
Am un prieten croitor.
O să-ți dea de lucru.
Și ți-am găsit un loc unde să stai.
E drăguț. Destul de mic, dar drăguț. Cred c-o să-ți placă.
Mulțumesc.
Există programe sociale variate, chestii culturale la care te pot înscrie.
Și mai este și o bibliotecă foarte aproape.
Ai citit mult ?
Prefer să mi se citească.
S-a terminat cu asta acum, nu-i așa ?
Te-ai căsătorit ?
Da. Am fost căsătorit. Avem o fetiță.
N-o văd destul de mult, așa cum mi-ar place.
Mi-ar place să mă văd cu ea mult mai des.
Căsnicia nu a rezistat.
Ai petrecut mult timp gândindu-te la trecut ?
Vrei să spui, cu tine ?
Nu. Nu, nu ziceam cu mine.
Înainte de proces nu m-am gândit niciodată la trecut.
N-a trebuit s-o fac niciodată.
Și acum ? Ce simți acum ?
Nu contează ce simt. Nu contează ce cred.
Morții sunt tot morți.
N-am fost sigur de ceea ce-ai învățat.
Am învățat, puștiule. Am învățat să citesc.
O să te iau eu săptămâna viitoare, bine ?
Sună bine.
Bine. În liniște sau facem ceva tam-tam ?
În liniște.
Bine. În liniște.
- Ai grijă, puștiule. - Și tu.
Ne vedem săptămâna viitoare.
Am venit s-o iau pe Hanna Schmitz.
Nu și-a împachetat. N-a intenționat vreodată să plece.
Se zvonea că-i o prezență nouă la promenadă,
o doamnă cu un cățeluș.
Mi-a lăsat un mesaj, un fel de testament.
O să citesc bucata ce te privește.
Sunt niște bani în cutia de ceai veche.
Dă-i lui Michael Berg.
Ar trebui să-i trimită, împreună cu cei 7000 de mărci din bancă,
fetei ce a supraviețuit focului.
Sunt pentru ea.
Ea va decide ce să facă cu ei.
Și spune-i lui Michael că-i transmit salutări.
Doamnă Mather ?
Da. Sunteți Michael Berg. Vă așteptam.
Trebuie să-mi spuneți. Ce anume vă aduce în Statele Unite ?
Eram deja aici. Am fost la o conferință în Boston.
- Sunteți un avocat ? - Da.
Scrisoarea dvs m-a intrigat, însă nu pot spune c-am înțeles-o în totalitate.
Ați participat la proces ?
Da. Acum aproape douăzeci de ani. Eram student la Drept. Îmi amintesc de dvs,
îmi amintesc foarte clar de mama dumneavoastră.
Mama a murit în Israel, acum foarte mulți ani.
Îmi pare rău.
Continuați, vă rog.
Probabil c-ați auzit.
Hanna Schmitz a murit de curând. S-a sinucis.
A fost o prietenă de-a dumneavoastră ?
Un fel de prietenă. Este cât se poate de simplu.
Hanna a fost analfabetă cea mai mare parte a vieții sale.
E asta o explicație a comportamentului său ?
Nu.
Sau o justificare ?
Nu. Nu.
A învățat singură să citească cât a stat în închisoare.
I-am trimis casete.
Întotdeauna i-a plăcut să i se citească.
De ce nu începi prin a fi cinstit cu mine ?
Cel puțin începe în felul acela.
Ce natură a avută prietenia voastră ?
Pe vremea când eram foarte tânăr, am avut o aventură cu Hanna.
Nu sunt sigură că vă pot ajuta, domnule Berg.
Și, chiar dacă aș putea, n-aș fi dispusă s-o fac.
Aveam aproape șaisprezece ani atunci când eram împreună cu ea.
Idila a durat numai o vară. Dar
Dar, ce ?
Înțeleg.
Și Hanna Schmitz a înțeles efectul pe care l-a avut în viața ta ?
A făcut atât de mult rău altor oameni.
N-am spus niciodată nimănui despre asta.
Oamenii întreabă tot timpul, ce am învățat în lagăr.
Însă lagărele n-au fost centre terapeutice.
Ce crezi c-au fost locurile alea ? Universități ?
N-am fost acolo să învățăm.
Un lucru e foarte clar în legătură cu toate astea.
Ce anume dorești ?
Iertare pentru ea ? Sau vrei doar să te simți tu mai bine ?
Sfatul meu, du-te la teatru, dacă vrei purificarea spiritului.
Te rog. Îndreaptă-te către literatură. Nu merge în lagăre.
Nimic nu iese la iveală din lagăre.
Nimic.
Ceea ce a vrut...
ceea ce a vrut, a fost să-ți lase ție banii ei.
Îi am la mine.
Ce să fac cu ei ?
Cum consideri.
Poftim.
Când eram fetiță, aveam o cutiuță de ceai pentru comorile mele..
Nu chiar ca asta. Avea litere chirilice.
Am luat-o cu mine în lagăr, dar mi-a fost furată.
Ce era în ea ?
Chestii sentimentale.
Un smoc de păr de la câinele nostru. Niște bilete de la opera unde m-a dus tata.
Nu a fost furată pentru conținutul său.
Cutiuța în sine era valoroasă,
ceea ce-ai fi putut face cu ea.
Nu e nimic ce-aș putea face cu banii aceștia.
Dacă i-aș da pentru orice ar avea legătură cu exterminarea evreilor,
atunci pentru mine ar fi ca și iertarea păcatelor, și asta este ceva
ce nici nu-mi doresc s-o fac și nici nu sunt în poziția de a oferi.
Mă gândeam poate la o organizație de combatere a analfabetismului.
Bine.
Știți dacă există o astfel de organizație evreiască ?
Aș fi surprinsă dacă n-ar exista.
Există organizații evreiești pentru orice.
Nu că analfabetismul ar fi o problemă evreiască foarte mare.
De ce nu descoperi singur ? Trimite-le banii.
Aș putea s-o fac în numele Hannei ?
Cum crezi de cuviință.
Eu o să păstrez cutiuța.
Mulțumesc !
Unde mergem ?
Credeam că-ți plac surprizele.
Da. Îmi plac surprizele.
Hanna Schmitz.
Cine a fost ?
Asta este ceea ce am vrut să-ți povestesc.
De aceea suntem aici.
Atunci, povestește-mi.
Aveam cincisprezece ani,
veneam de la școală,
eram bolnav...
Traducere și adaptare Polux